Kom med hånda di!
- Smertene har gitt seg, sa du. - Korsettet strammer sånn.
Ikke fleksistrekk? Så umoderne!
Ja, politileger eier ikke stil.
Men i morgen er dagen.
Hva er det i morgen?
Da skal korsettet av. Og jeg kan klø meg igjen.
Da kaster jeg denne elendige greia ut av vinduet.
Da er jeg en fri mann igjen.
Midge, bruker mange menn korsett?
Flere enn man tror.
Vet du det av personlig erfaring?
Så, så...
- Hva skjer etter i morgen? - Hvordan da?
Hva skal du gjøre når du har sluttet i politiet?
- Du høres så misbilligende ut. - Det er ditt liv.
Hva med den unge, begavede juristen som skulle bli politimester?
Jeg måtte gå av.
På grunn av høydeskrekk - denne akrofobien.
Jeg våkner om natten og ser ham falle ned fra taket...
- Det var ikke din skyld. - Nei, det sier de, alle sammen.
Legen har jo forklart...
At jeg lider av akrofobi og blir svimmel.
Tenk å finne ut det akkurat da.
Du blir iallfall ikke kvitt det.
Ingen kan noe for det, så hvorfor slutte?
Bli sittende bak et skrivebord?
Hva med min akrofobi?
Tenk om jeg mister en blyant på gulvet?
Og så bøyer jeg meg etter den... Bingo!
Åh, Johnny-O!
Hva gjør du da?
Ingen ting på en stund.
Ikke glem at jeg er økonomisk uavhengig.
Hvorfor reiser du ikke bort en tid?
For å glemme? Nei, ikke vær så moderlig.
Jeg får ikke sammenbrudd.
- Har du hatt anfall? - Jeg får et akkurat nå.
Midge, er ikke den der musikken litt...
Hva er dette for noe?
En bysteholder. Du er stor gutt nå.
- En sånn har jeg aldri vært borti. - Siste nytt. Banebrytende løft.
Ingen stropper, men gjør alt en BH skal.
Basert på samme prinsipp som en utkragerbro.
Det er en flyingeniør som har konstruert den; i fritida.
En slags hobby.
"Gjør-det-selv."
Hvordan går det med kjærligheten?
Sånn apropos?
Som vanlig.
- Skal du aldri gifte deg? - Det er bare én mann for meg.
Du mener meg. Ja, vi var jo forlovet en gang.
- I tre uker. - Den gode, gamle studietiden.
Men det var du som slo opp.
Jeg er fremdeles ledig.
Husker du en vi studerte sammen med som het Gavin Elster?
- Gavin Elster? - Ja, merkelig navn.
Burde jeg det? Nei.
Han ringte meg i dag. Han forsvant helt under krigen.
Dro visst østover. Nå er han iallfall tilbake.
Et Mission-nummer.
Er ikke det litt vel lugubert?
Han går sikkert på bommen.
Det er jeg også. Jeg spanderer et par drinker og betror meg.
Men i kveld går vi ut og tar en øl.
- Beklager, jeg må jobbe. - Da tror jeg jeg drar hjem.
Midge, hva mente du med at jeg ikke blir kvitt det?
Akrofobien.
Legen min sa at da måtte du få et nytt sjokk.
Og du skal vel ikke hoppe fra taket igjen?
Jeg skal overvinne den.
Jeg har en teori.
Hvis jeg klarer å venne meg til høyder, bare litt av gangen...
Jeg skal vise deg hva jeg mener.
Vi begynner med denne.
Skal jeg begynne med Golden Gate-broen?
Følg med nå.
Jeg ser opp.
Jeg ser ned.
- Nå tøyser du fælt. - Ikke noe problem.
Det er jenta si!
Første steg...
Så var det neste.
Her kommer neste.
Jeg ser opp. Jeg ser ned.
Nå går jeg og kjøper meg en høy gardintrapp.
Forsiktig nå.
Ingen sak.
Som fot i hose.
Jeg ser opp. Jeg ser ned...
Hvordan kom du borti skipsbygging, Gavin?
Ved giftermål.
- Interessant geskjeft. - Nei, faktisk ganske kjedelig.
- Da kan man jo gjøre noe annet. - Ja, men man har et ansvar.
Min kone har ingen familie. Noen må vokte hennes interesser.
Hennes fars partner driver verftet østpå - i Baltimore.
Så jeg dro like godt tilbake hit. Her har jeg alltid likt meg.
- Hvor lenge har du vært her? - Nesten et år.
- Og du liker deg? - Byen har forandret seg.
Det typiske for San Francisco forsvinner fort.
Sånn som her?
Ja. Jeg skulle likt meg den gang; fargene, folkelivet...
... makt, frihet.
Burde ikke du sitte?
Nei, takk.
Det var trist å lese at du har sluttet i politiet.
Er det et kronisk, fysisk handikap?
Nei. Men jeg klarer ikke bratte trapper.
Og tåler ikke store høyder.
Baren i toppetasjen på Mark! Det må bli på gateplan.
Lyst på en drink nå?
Nei, takk. Litt for tidlig på dagen for meg.
Da har vi vel dekket det meste?
Jeg er ugift, og har sett lite til de gamle gutta.
Jeg er pensjonert politimann, og du bygger skip.
Hva var det egentlig du ville?
Jeg visste jo nå at du hadde sluttet som etterforsker.
Men jeg lurte på om du kunne gjøre meg en tjeneste.
Skygge min kone.
Nei, det er ikke det. Vi er lykkelig gift.
Jeg er redd noen skal gjøre henne noe.
- Hvem da? - En som er død.
Tror du at en som er død kan vende tilbake fra fortiden -
- og ta et levende menneske i besittelse?
Nei.
Hvis jeg fortalte at det er skjedd med min kone...?
Da ville jeg tatt henne med til en psykiater, psykolog eller...
Kanskje like gjerne familielegen, og bedt ham sjekke deg også!
Da har jeg ingen bruk for deg.
Men takk for at du kom likevel.
Jeg mente ikke å være så røff.
Nei, jeg vet det høres idiotisk ut.
Den samme gamle, gjenstridige skotten!
Tror du det er noe jeg finner på?
Nei.
Jeg klarer ikke å finne på sånt.
Hun sitter og snakker med meg, men så blir hun stille.
Blikket blir uklart og tomt.
Hun er et annet sted. Helt fremmed for meg.
Hun hører meg ikke.
Så, med et tungt sukk, er hun tilbake.
Hun aner ikke at hun har vært borte.
Hvor ofte skjer dette?
Stadig oftere.
Og hun streifer omkring. Gud vet hvor.
Jeg fulgte etter henne en dag. Hun var helt som fremmed.
Hun gikk til og med annerledes.
Hun kjørte til Golden Gate Park. Åtte kilometer.
Satt og stirret på søylene på den andre siden av vannet, -
- på "Fortidens portaler". Satt der lenge - uten å røre seg.
Jeg måtte tilbake til kontoret.
Etterpå spurte jeg hva hun hadde drevet med.
Hun svarte at hun bare hadde sittet ved innsjøen i parken.
Men speedometeret viste at hun hadde kjørt 15 mil.
Hvor hadde hun vært?
Dette må jeg vite, Scottie, før jeg trekker inn leger.
Har du overhodet snakket med leger?
Ja, så vidt. Jeg vil vite mer først.
Jeg kan ordne kontakt med et detektivbyrå. Flinke folk.
- Jeg vil ha deg. - Dette er ikke mitt felt.
Jeg trenger en venn, en jeg kan stole på.
Jeg skulle nå liksom vært pensjonert.
Vi skal på operapremiere i kveld.
Vi spiser på "Ernie's" først. Der kan du få se henne.
"Ernie's".
CARLOTTA VALDES Født 3. desember 1831 Død 5. mars 1857
Si meg en ting, den kvinnen som sitter der inne...
Hvem er avbildet på maleriet?
Carlotta. De finner henne i katalogen: "Portrett av Carlotta".
Kan jeg stå til tjeneste?
- Er det De som driver hotellet? - Ja.
Kan De si meg hvem som har rommet oppe i det hjørnet?
Det kan jeg dessverre ikke opplyse. Det er privat.
Dessuten tror jeg det er ulovlig.
Jeg tror ikke noen av dem ville brydd seg noe om det, men...
- Har hun gjort noe galt? - Bare svar på det jeg spør om.
Tenke seg til at denne skjønne jenta...
- Hva heter hun? - Miss Valdes. Spansk.
- Carlotta Valdes? - Nettopp! Nydelig navn.
Hvor lenge har hun bodd her?
Et par uker. Leien forfaller i morgen.
Ligger hun over?
Nei, bare sitter her to-tre ganger i uken.
Jeg stiller ingen spørsmål så lenge de oppfører seg.
Ikke fortell at jeg har vært her.
Hun har ikke vært her i dag.
Jeg så at hun kom for fem minutter siden.
Det ville jeg ha sett. Jeg har vært her hele tiden.
Og der!
Der kan De se! Nøkkelen er i hyllen.
- Kunne De stikke opp og se? - På rommet?
Ja, når De ber om det, så.
- Men det virker jo dumt. - Takk skal De ha.
Mr. Detektiv!
Lyst til å komme og se?
- Bilen hennes er vekk. - Hvilken bil?
Midge!
Kjenner du en ekspert på San Franciscos historie?
Det er sånt vi jenter liker å høre.
Hyggelig måte å hilse på!
- Lyst på en drink? - Nei, takk.
Vet du om noen? Du som kjenner alle.
- Professor Sauders på Berkeley. - Nei, ikke sånn historie.
Mer småting. Sånt som skjer vanlige folk.
Du tenker mer på den gamle, gode bohemtida?
Hvem som skjøt hvem på Embarcadero i august 1879?
- Ja, nettopp. - Pop Leibel.
Han eier Argosy bokhandel.
Hva er det du lurer på?
Hvem som skjøt hvem på Embarcadero i august i 1879.
Men du er jo ikke etterforsker lenger!
- Kjenner du ham godt? - Hvem da?
- Pop Leibel. - Ja visst.
Da blir du med og presenterer meg.
- Hent hatten din. - Jeg trenger ikke hatt.
Johnny, hva er det det gjelder?
Jo, det husker jeg... Carlotta.
Den vakre Carlotta.
Den triste Carlotta.
Hva har et gammelt trehus med Carlotta Valdes å gjøre?
Det ble oppført for henne for mange år siden.
Av hvem da?
Nei, navnet husker jeg ikke.
Han var rik. Og mektig.
- Sigarett? - Nei, takk.
Den vanlige historien.
Hun kom fra et småsted og slo seg ned syd for byen.
Visstnok en spansk-katolsk bosetting.
Ung. Ja, veldig ung.
Hun sang og danset ved en kabaret da han fant henne.
Han tok seg av henne og bygde det store huset til henne.
Og så var det et barn.
Jeg husker ikke hvor lenge det varte eller om de var lykkelige.
Men han kvittet seg med henne. Han hadde ingen andre barn.
Hans kone var barnløs, så han beholdt ungen.
En mann hadde både makt og frihet til å gjøre sånt den gang.
Hun ble den triste Carlotta.
Alene i det store huset; trasket gatelangs alene...
Klærne ble gamle og skitne og lappete...
Hun ble den gale Carlotta.
Hun stanset folk på gaten og spurte:
"Hvor er ungen min?"
"Har De sett ungen min?"
- Stakkars! - Og så døde hun?
- Ja, hun døde. - Hvordan?
For egen hånd.
Det fins mange slike historier.
Mange takk skal De ha, Mr. Leibel.
Hei, vent litt, da!
- Gjengjeld! - For hva da?
- For å ha tatt deg med hit. - Det er intet å fortelle.
Ut med det, ellers er det rett tilbake i korsettet.
- Det var det. - Du har ikke fortalt alt.
Jeg har fortalt nok.
Hvem er denne fyren, og hvem er kona?
Jo, denne gamle vennen, Elster.
Den vakre, gale Carlotta er gjenoppstått -
- og har "besatt" Elsters kone!
Nei, ærlig talt, Johnny.
Jeg forteller bare hva han tror.
Men hva tror du?
- Er hun pen? - Carlotta?
Nei, ikke Carlotta; kona til Elster.
Jo. Det må man vel kanskje kunne...
Jeg tror jeg går og tar en titt på det portrettet.
Midge!
Bra jobb, Scottie.
Det er Carlotta Valdes.
- Du har ikke fortalt meg alt. - Jeg visste ikke hvor hun dro.
Men du visste om dette.
La du merke til hvordan hun legger håret?
Og en annen ting; -
- min kone arvet en del smykker etter Carlotta.
Har aldri brukt dem. Altfor gammeldagse.
Ikke før nå.
Når hun er alene, tar hun dem frem og ser på dem.
Fingrer og kjæler med dem.
Pynter seg med dem og ser på seg selv i speilet.
Så forsvinner hun i en annen verden og blir helt borte.
Var Carlotta Valdes din kones bestemor?
Nei, oldemor. Barnet som ble tatt fra henne-
- og gjorde at hun tok livet av seg, er Madeleines bestemor.
Og McKittrick Hotell var familien Valdes' hjem.
Med en sånn fortid er det ikke rart man kan bli besatt.
Hun har aldri hørt om Carlotta Valdes.
Vet hun ikke om graven? Eller huset i Eddy Street?
Eller portrettet?
- Men hun drar jo dit. - Hun er ikke lenger min hustru.
Hvordan kan du vite alt dette?
Moren fortalte det meste før hun døde.
Resten har jeg funnet ut selv.
Hvorfor fortalte hun det ikke til sin datter?
Hun var redd; bestemoren ble sinnssyk og begikk selvmord.
Det kunne være arvelig.
Denne trenger jeg.
Madeleine!
Ungen min...
Nei, alt i orden.
Jeg ringer tilbake.
Hvordan føler De Dem?
De trenger vel denne.
Kom hit og varm Dem litt.
Hva gjør jeg her?
Hva er skjedd?
De falt uti San Francisco-bukta.
Jeg prøvde å få tørket håret Deres.
Klærne er på kjøkkenet. De er snart tørre.
Kom bort hit til varmen.
Du skal få noen puter.
Lyst på litt kaffe?
De burde drikke litt. Kanskje en drink?
Jeg falt uti, og De reddet meg?
Stemmer.
Tusen takk.
Det husker De ikke?
Kan De huske hvor De var?
Ja, selvfølgelig.
Men jeg må ha fått et anfall og besvimt.
Hvor var De da?
På Old Fort Point. Ute ved Presidio.
Visst husker jeg det. Jeg drar ofte dit ut.
Hvorfor gjør De det?
Fordi det er så vakkert der.
Særlig ved solnedgang.
Takk for peisvarmen!
- Hvor var De før? - Når da?
I ettermiddag.
Ute og ruslet.
Men hvor var De like før?
I byen og handlet.
Drikk litt kaffe.
De er veldig direkte.
Beklager. Jeg mente ikke å være uhøflig.
Det er De ikke. De er bare direkte.
Og hva gjorde De der- på Old Fort Point?
Ute og ruslet.
De liker det, De også?
Og hvor hadde De da nettopp vært?
På kunstgalleriet.
Ja, er ikke det et vakkert sted?
Jeg har aldri vært inne.
Men det er så nydelig når man kjører forbi.
Heldig for meg at De var ute og ruslet.
- Et fryktelig bryderi for Dem. - På ingen måte.
Jeg hadde noen hårnåler.
Ja, jeg skal hente dem.
Og toalettvesken min.
Vær så god.
De skulle ikke ha tatt meg med hit.
Jeg visste jo ikke hvor De bodde.
De kunne ha kikket i bilen min. Men De visste vel ikke hvilken.
Jo, den står rett utenfor.
Men ville De likt å bli kjørt hjem slik?
Nei, det er jeg glad De ikke gjorde.
Da ville jeg ikke fått takket Dem.
Men vi kjenner jo ikke hverandre!
- Madeleine Elster. - John Ferguson.
Flott navn. Kaller Deres venner Dem John eller Jack?
Gamle venner kaller meg John.
Men noen kaller meg Scottie.
- Jeg kaller Dem Mr. Ferguson. - Å, nei. Det er ikke noe hyggelig.
Etter det som er skjedd, burde De kalle meg Scottie.
- Kanskje til og med John. - Da foretrekker jeg John.
Sånn! Og hva driver du med da, John?
Bare rusler omkring.
Fin beskjeftigelse. Og lever alene?
- Man skulle ikke leve alene. - Noen foretrekker det.
Det skal ikke være sånn.
Jeg er jo gift.
Har dette hendt deg før?
At du har falt i vannet.
Nei, aldri.
Vel, jeg falt ut av robåten da jeg var liten.
Og jeg falt i elven en gang jeg prøvde å hoppe fra stein til stein.
Men jeg har aldri falt uti her.
Har du noen gang?
Nei, det var aller første gang.
Jeg skal hente mer kaffe.
Hva skjer? Hun er ikke kommet hjem ennå.
Hun er her ennå. Vi kommer straks.
- Hva skjedde? - Hun hoppet i vannet.
- Hvordan er det med henne? - Hun er i fin form.
Men hun aner ikke hva som er skjedd.
Madeleine er 26 år.
Carlotta Valdes begikk selvmord da hun var 26.
Bare et øyeblikk, Gavin.
Vel, vel, Johnny-O. Var det et gjenferd?
Var det gøy?
Er det til meg?
Jeg ble så redd for deg da du stakk av.
Jeg følte meg plutselig så dum.
- Jeg skulle kjørt deg. Gikk det bra? - Ja. Ingen ettervirkninger.
- Men vannet må ha vært kaldt. - Det skal være sikkert.
Så tåpelig av meg- du var jo så snill!
Dette er både min takk og min unnskyldning.
Du har ingen ting å unnskylde deg for.
Jo, det må ha vært meget pinlig.
Nei, det var bare hyggelig...
... å snakke med deg.
Takk, i like måte.
Jeg får hente posten.
- Lyst på en kopp kaffe? - Nei takk.
Jeg visste ikke adressen.
Men jeg husket Coit-tårnet.
Det er første gang jeg har vært takknemlig for det.
Det håper jeg også.
- Hva da? - Treffes igjen.
Det har vi nå.
Adjø.
- Hvor skal du hen? - Jeg vet ikke.
- Handle? - Nei.
- Noe spesielt sted? - Nei. Bare rusle omkring.
Hadde jeg også tenkt.
Ja, det er jo det du driver med.
Men er det ikke litt bortkastet...
... å gå hver for oss?
Det er bare én som rusler. To skal alltid et sted.
Det er vel ikke alltid riktig?
Døren din står åpen.
- Hvor gammelt? - Minst to tusen år.
- Det eldste som lever på jorden? - Ja.
- Aldri vært her før? - Nei.
Hva tenker du på?
På alle som er født og har dødd mens trærne levde videre.
De heter Sequoia sempervirens; alltid grønn -evig liv.
- Jeg liker dem ikke. - Hvorfor det?
Fordi jeg vet jeg skal dø.
Her er et tverrsnitt av et av de eldste trærne som er felt her.
1215 MAGNA CARTA UNDERTEGNET
1066 SLAGET VED HASTINGS 909 E.KR.
1492 AMERIKAS OPPDAGELSE
Her inne et sted ble jeg født.
Og der døde jeg.
For deg var det bare et øyeblikk. Du merket det ikke.
Madeleine!
Hvor er du nå?
- Her hos deg. - Hvor da?
- Høye trær... - Har du vært her før?
- Ja. - Når da?
Når ble du født?
- For lenge siden. - Hvor? Når?
- Fortell hvor du pleier å dra. - Nei, det kan jeg ikke si.
Da du hoppet i sjøen, visste du ikke hvor du var.
Jeg hoppet ikke. Jeg falt! Det sa du jo selv!
Hva var det inni deg som drev deg?
Vær så snill og ikke spør!
Skal jeg kjøre deg hjem?
Ut i lyset et sted.
Lov meg at du aldri spør mer.
Hvorfor begynte du å løpe?
Jeg er ansvarlig for deg nå.
Kineserne sier at når du har reddet et liv, -
- er du evig ansvarlig for det. Jeg må forstå mer av dette.
Det er ikke stort jeg forstår.
Det er som om jeg går bortover en lang korridor...
... som har hatt speil en gang.
Det sitter igjen rester av speilene.
Når jeg kommer til enden av korridoren, -
- er det bare mørke.
Og jeg vet at når jeg går inn i mørket, -
- da dør jeg.
Men jeg er alltid kommet til meg selv før jeg er fremme.
- Unntatt én gang. - I går.
Og du ante ikke hva som var skjedd før du våknet hos meg.
Men de små scenene, speilbitene; husker du dem?
- Svakt. - Hva husker du?
Jeg sitter alene i et rom.
- Hva mer? - En grav.
- Hvor da? - Jeg vet ikke. Graven er åpen og...
Jeg står ved gravstenen og ser nedi.
- Det er min grav. - Hvordan vet du det?
Men er det gravskrift på den?
Nei, den er helt ny.
Andre ting?
Dette tror jeg er drøm:
Et tårn, en kirkeklokke og en hage.
Kanskje i en landsby i Spania.
Plutselig er det vekk.
Kan du se noe portrett?
Nei.
Hvis jeg bare fant "nøkkelen", kunne jeg sette bitene sammen.
Og så bortforklare det hele?
Men det lar seg jo forklare.
Hvis jeg er sinnssyk, da har vi jo forklaringen.
Madeleine!
Scottie, jeg er ikke gal!
Jeg vil ikke dø!
Men det er noen inni meg som sier at jeg må dø.
Scottie, pass på meg!
- Jeg er her hos deg. - Jeg er så redd.
Du må aldri gå fra meg.
Aldri.
Hei, Johnny!
- Fikk du beskjeden? - Ja visst.
Du skal få en drink.
Når begynte du å stikke lapper under døren til gutta?
Når jeg ikke fikk tak i dem på telefonen.
Tenk å ha så lite å gjøre, og være så opptatt!
- Hvor er det du holder til? - Rundt omkring.
- Hvor da? - Her og der.
Hvorfor dette desperate behov for å treffe meg?
Det eneste jeg skrev, var: "Hvor er du?"
Ikke særlig desperat.
Jeg merket en liten undertone.
Jeg tenkte bare å servere litt godt, så du skulle invitere meg på kino.
Gjerne det. Og hva skal vi snakke om under middagen?
Litt av hvert...
- Hva jeg har drevet med? - Det kan vi godt.
Vi snakker bare om det du vil.
- Hva er det du har drevet med? - Streifet omkring.
Hva er det du har drevet med?
Hatt det herlig.
Med min første kjærlighet - maling.
Jeg har alltid sagt at i undertøy- bransjen kaster du bare bort tiden.
Noe skal man leve av. Men dette er virkelig fascinerende.
Er det et stilleben?
Nei, ikke akkurat det.
Lyst til å se?
Jeg hadde faktisk tenkt å forære deg det.
Johnny!
Dette er ikke morsomt, Midge.
Johnny, jeg bare tenkte at...
Vi får ta den kinoen en annen kveld.
Johnny...
Marjorie Wood, din kjempedust!
For en idiot jeg er!
Madeleine! Hva er skjedd?
Jeg skulle ha ringt, men jeg ville så gjerne se deg.
Den samme drømmen.
Det går så bra, så.
Du skal få litt brandy.
Rene medisinen.
Det var bare en drøm. Du er våken nå.
Få høre.
Det var tårnet igjen, kirkeklokken og landsbyen.
Helt tydelig. For første gang. Alt sammen.
Landsbytorget og plener og trær, -
- og en gammel, hvitkalket spansk kirke med kloster.
Et stort, grått trehus -
- med søylegang, vindusskodder og balkong over.
En liten hage og en stall med gamle vogner.
Så var det et hvitkalket steinhus.
- Og en nydelig pepperbusk. - Og et staselig, gammelt hotell?
Og en mørk saloon. Lavt under taket. Oljelamper?
Ja...
Det eksisterer jo! Det er ingen drøm.
Du har vært der før!
Nei, aldri!
16 mil syd for San Francisco -
- ligger en gammel spansk misjonsstasjon.
Den er nå bevart som museum.
Tenk deg godt om nå.
Du har vært der før.
Nei, aldri! Scottie, jeg har aldri vært der.
Hva var det som skremte deg sånn?
Jeg sto alene og lette etter noe.
Så begynte jeg å gå mot kirken.
Men plutselig var jeg alene i mørket.
Jeg ble trukket inn i mørket.
Jeg kjempet imot og våknet.
Nå har jeg endelig fått noe å ta tak i.
Jeg kjører deg ned dit i ettermiddag.
Da husker du når det var du så det, -
- og det vil ta knekken på drømmen.
La meg kjøre deg hjem.
- Det er ikke nødvendig. - Kom tilbake ved 12-tiden.
Madeleine.
Hvor er du nå?
- Her, sammen med deg. - Og det er på ordentlig!
Ikke for hundre år siden, ett år, et halvt år, -
- eller når det var du var her.
Tenk på den gang du var her.
Det var ikke så mange vogner.
Og det var hester på stallen.
En rødbrun, to svarte og en grå.
Vi elsket dette stedet, men fikk ikke lov å leke her.
Da fikk vi skjenn av søster Teresa...
Se her! Her har du den grå hesten din.
Selv om den trenger litt hjelp.
Der kan du se! Alt har sin forklaring.
Madeleine... prøv!
Prøv for min skyld.
- Jeg elsker deg! - Jeg elsker deg også.
- For sent... - Nei, vi er jo sammen!
Det er noe jeg er nødt til å gjøre.
Nei, det er det slett ikke.
Du er ikke besatt. Du er trygg hos meg.
Nei, det er for sent.
Dette var ikke meningen. Det skulle ikke skjedd!
Det måtte skje. Vi elsker hverandre!
- Slipp meg! - Hør på meg!
- Tror du at jeg elsker deg? - Ja.
Skulle du miste meg, så vit iallfall det.
Nei, jeg mister deg ikke.
La meg få gå inn i kirken alene.
Madeleine!
Mr. Elster følte at hans kone var i ubalanse, -
- og engasjerte Mr. Ferguson til å holde oppsyn med henne.
Mr. Elster var villig til å få henne inn på en institusjon, -
- med kvalifiserte spesialister.
Mr. Ferguson er forhenværende politimann -
- og burde vært en utmerket vakthund og beskytter.
Det viste seg å være et uheldig valg.
Men hennes mann kan neppe lastes.
Når han ventet med å sørge for medisinsk behandling, -
- var det kun for å innhente mer informasjon fra Mr. Ferguson.
Han gjorde alt for å beskytte sin kone.
Han kunne ikke vite at Mr. Fergusons høydeskrekk -
- skulle lamme ham da det gjaldt som mest.
Dere har hørt Mr. Fergusons tidligere overordnede, -
- overbetjent Hansen, uttale seg om ham, -
- og i meget rosende vendinger.
Men at Mr. Ferguson tidligere -
- sviktet en kollega under lignende omstendigheter, -
- avfeide Hansen som et "uheldig sammentreff".
Riktignok skal Mr. Ferguson ha ros -
- for at han ved en anledning reddet henne fra å drukne seg.
Men når han visste om hennes selvmordstanker, -
- er det beklagelig at ikke innsatsen var større andre gang.
Men vi skal ikke felle dommer over hans handlingslammelse.
Han gjorde ingen ting, og det kan loven gjøre lite med.
Ei heller skal hans merkelige adferd, -
- etter at han så henne falle, få konsekvenser for kjennelsen.
Han forsvant fra åstedet.
Han hevder at han ikke husker noen ting -
- før han var tilbake i leiligheten flere timer senere.
Det må dere jo gjerne tro.
Eller-at han enda en gang hadde latt noen dø, -
- og ikke orket å se det i øynene.
Dette har intet med deres kjennelse å gjøre.
Det er en sak mellom ham selv og hans samvittighet.
Dokumentasjonen av Madeleine Elsters sinnstilstand, -
- måten hun døde på og obduksjonsrapporten, -
- skulle gjøre det lett å komme frem til en kjennelse.
Dere kan trekke dere tilbake hvis dere ønsker det.
Vi er blitt enige.
"Juryens kjennelse er at Madeleine Elster begikk selvmord"-
- "i et anfall av sinnsforvirring."
Retten er hevet.
Kom, så går vi.
Kunne jeg få et lite ord først?
Scottie...
Han hadde ikke noe med å snakke til deg på den måten.
Det var mitt ansvar. Jeg skulle ikke trukket deg inn.
Nei, du trenger ikke si noe.
Jeg trekker meg ut. Jeg kan ikke bli her.
Jeg avvikler all virksomhet, både hennes og min.
Reiser langt vekk; Europa, kanskje.
Jeg kommer neppe tilbake.
Farvel, Scottie.
Hvis det er noe jeg kan gjøre for deg før jeg drar...
De ville aldri forstått det.
Vi to vet hvem som myrdet Madeleine.
Kom, Scottie, la oss komme oss vekk herfra.
Det er Mozart - Wolfgang Amadeus.
Hun musikkterapeuten sa at Mozart var gutten for deg.
Sopelimen som feier bort spindelveven.
Hun sa det faktisk sånn.
Nå har de lydbånd for alt!
For periodedrankere og melankolikere.
Og hypokondere.
Tenk om det ble rot i arkivene!
Jeg tok med en del andre også.
Den stopper automatisk.
Johnny, du må forsøke.
Du er ikke fortapt. Mamma er hos deg.
Jeg kommer tilbake. Skal jeg slå den av?
Du registrerer visst ikke at jeg er her engang.
Men jeg er her.
Søster, kunne jeg få snakke litt med legen?
Det er miss Wood.
Bare stig på.
Hvor lang tid vil det ta å få ham ut av dette?
Minst seks måneder. Kanskje et år.
Han vil jo ikke snakke.
Nei, han lider av akutt melankoli kombinert med skyldfølelse.
Vi vet ikke mye om tiden før ulykken.
Han var iallfall forelsket i henne.
Det gjør det jo bare enda mer komplisert.
Det fins flere komplikasjoner. Han er fremdeles forelsket.
Og vet De hva, doktor?
Jeg tror ikke Mozart vil hjelpe i det hele tatt.
- Hvor har De fått tak i denne? - Hva behager?
Jeg kjøpte den av en som bodde her.
Mr. Gavin Elster-da han flyttet.
Så De kjente ham og hans kone? Stakkars!
Er det virkelig sant at hun...?
God aften.
En whisky soda.
Hva gjelder det?
Får jeg stille et par spørsmål?
- Hvem er De? - John Ferguson.
Er dette en slags gallup?
- Nei, det var bare... - Bor De her på hotellet?
Nei, jeg så Dem helt tilfeldig...
De er sannelig frekk!
Følger etter meg helt opp på rommet. Pigg av!
Jeg ville bare snakke med Dem.
- Jeg skriker! - Jeg lover å ikke gjøre Dem noe.
Bare snakke litt med Dem?
Om Dem.
Fordi De minner meg om noen.
Den der har jeg også hørt før.
Jeg minner om en som svek Dem for en annen.
Og da De så meg, var det noe som stemte.
- Ikke så langt unna. - Den biter jeg ikke på.
Slipp meg inn!
La døren stå åpen. Jeg vil bare snakke med Dem.
Jeg advarer Dem. Jeg skriker høyt.
De ser ikke akkurat ut som noen Jack the Ripper. Spør vekk.
- Hva heter De? - Judy Barton.
- Hvem er De? - En helt vanlig jente.
- Hvorfor bor De her? - Er ikke det bra nok?
- Hvor lenge? - Cirka tre år.
- Hvor bodde De før? - Salina i Kansas.
Hva er det egentlig De vil?
- Vite hvem De er. - Det har jeg jo fortalt.
Judy Barton. Fra Kansas. Jobber på Magnin og bor her.
Er jeg nødt til å bevise det?
Her har De førerkortet. Judy Barton. Nr.296794.
Maple Avenue 425, Salina, Kansas.
Se, her har vi adressen hit!
Utstedt i California 25. mai 1954.
Skal De sjekke fingeravtrykkene også?
Dette får holde. Nå kan De pigge av.
Jøss, er det så ille?
Ligner jeg virkelig på henne?
Hun er død, ikke sant?
Det var leit.
Jeg mente ikke å bruke kjeft.
Det er meg sammen med mor.
Og det er far.
Han er død. Mor giftet seg på nytt, men jeg likte ikke fyren.
Så jeg dro til California.
Jeg har vært her i tre år. Virkelig sant.
Får jeg invitere Dem på middag?
Fordi jeg føler at jeg skylder Dem noe.
- De skylder meg ingen ting. - Men likevel- for min skyld?
- Middag og hva mer? - Bare middag.
Fordi jeg minner om henne?
Fordi jeg har lyst til å be Dem med ut.
Vel... Jeg har tatt sånne sjanser før.
Det er heller ikke første gang.
Jeg er tilbake om en halv time.
Jeg må ha litt tid til å skifte.
En time?
Kjæreste Scottie. Så har du altså funnet meg.
Dette øyeblikk har jeg både fryktet og lengtet etter.
Jeg ville så gjerne se deg en gang til.
Nå reiser jeg min vei, og du kan få fred.
Du trenger ikke ha dårlig samvittighet.
Jeg var redskapet, og du var offeret -
- i Gavin Elsters planer om å myrde sin kone.
Han valgte meg til å spille henne.
Hun bodde på landet, og var sjelden i byen.
Han valgte deg som vitne til "selvmordet".
Carlotta-historien skulle bygge opp om selvmordet.
Han visste at du aldri ville klare tårntrappen.
Han planla det hele så perfekt.
Det som gikk galt, var at jeg forelsket meg.
Det var ikke med i planen.
Jeg elsker deg fremdeles.
Hadde jeg våget, skulle jeg blitt her - og løyet.
Og håpet å vinne deg igjen -
- og fått deg til å glemme den andre - og fortiden.
Men jeg vet ikke om jeg våger.
- Takk skal du ha. God natt. - Kan vi treffes i morgen?
I morgen kveld?
Nei. I morgen tidlig.
- Jeg må på jobben. - Ikke gå på jobb.
Og hva skal jeg leve av da?
Jeg kan forsørge deg, Judy.
Nei, ellers takk.
Jeg tror ikke du helt skjønner.
Jo, det har jeg skjønt siden jeg var 17.
- Og neste steg er...? - Nei, nei, nei.
- Og så, da? - Vi kunne treffes ofte.
Hvorfor det?
Fordi jeg minner om henne?
Det er ikke særlig smigrende.
Og ikke noe mer?
- Nei. - Heller ikke særlig smigrende.
Jeg ønsker bare å være så mye som mulig sammen med deg.
Jeg kunne jo ringe forretningen i morgen tidlig -
- og finne på en unnskyldning.
Jeg har lyst på den der.
Og så skal vi få kjøpt deg litt klær.
Ransohoffs er rett der borte.
Det blir 50 cent.
Nei, den er helt annerledes.
Men De sa jo grå.
Jeg skal bare ha en helt enkel, vanlig, grå drakt.
- Men jeg liker den der. - Nei, den er ikke sånn.
Det later til at herren vet hva han ønsker.
Vi skal nok finne den.
- Hva er det du driver med? - Prøver å kjøpe drakt til deg.
Men den andre var jo så fin! Og denne er skjønn!
Nei, det er ikke sånn de skal være.
Jeg tror jeg vet hvilken De mener.
Jeg skal se om vi har flere igjen.
Det er hennes drakt du leter etter.
Jeg vil bare at du skal ta deg godt ut.
Dette vil jeg ikke!
Det kan da ikke spille så stor rolle?
Jeg vil ikke ha noe klær. Jeg vil ut!
Gjør det for min skyld.
Ja, den er det!
- Jeg liker den ikke. - Den tar vi.
- Er det riktig størrelse? - Ja, med noen små forandringer.
De skal straks få prøve den.
Når kan den bli ferdig?
- Kan vi få den i dag? - Ja, hvis det er nødvendig, så.
Ja, det er det. Så skal vi se på en selskapskjole.
Kort, svart, lange ermer og firkantet hals.
De vet hva De vil ha!
- Fint. Har De den i brunt? - Ja, det har vi.
Drikk denne rett ned.
Scottie, hva skal dette tjene til?
Det vet jeg virkelig ikke.
Kan du ikke la meg være i fred? Jeg vil vekk herfra.
Du må gjerne dra.
Nei, det ville du ikke tillate.
Jeg har heller ikke lyst.
Dette er de eneste lykkelige dager jeg har hatt på et år.
Ja, det vet jeg.
Fordi jeg minner deg om henne.
Men åpenbart ikke nok.
Nei, Judy! Det er noe ved deg også, noe som...
Du har ikke engang lyst til å ta på meg.
Kan du ikke like meg slik jeg er?
Det var så fint i begynnelsen.
Men så begynte du med disse klærne.
Jeg kan godt ta dem på.
Hvis du bare kunne... like meg.
Hårfargen...
Vær så snill. Det kan da ikke spille noen rolle for deg.
Hvis... jeg forandrer meg; er det det som skal til?
Hvis jeg gjør som du sier?
Elsker du meg da?
Ja!
Da skal jeg gjøre det.
Jeg skal glemme meg selv.
Kom og sett deg her ved peisen.
Det vil ta flere timer. De skulle gå hjem og vente der.
Nei, si at jeg venter på hotellet.
Er De sikker på hårfargen?
Ja, den er lett å få til.
Vi har fått klar beskjed.
Nå?
Det skulle vært tilbakestrøket og festet i nakken.
Vi prøvde det. Men det kledde meg ikke.
Vær så snill...
- Hvor skal vi spise? - Hvor har du lyst?
Ernie's?
Har du fått "Ernie's" på hjernen?
Det er jo tross alt "vårt" sted.
Hei, elskede. Fornøyd?
- Var det alt? - Kom hit.
- Nei, du bare buster meg til. - Det var det jeg hadde tenkt.
For sent. Jeg har sminket meg.
Plutselig så sulten. Skal vi gå et annet sted?
Nei, Ernie's er ok.
Jeg skal ha en sånn stor, deilig biff.
Takk skal du ha. Må bare finne leppestiften.
Her er den.
Da er jeg klar.
Men først må du buste meg til litt.
Scottie, er du virkelig min nå?
Kanskje vi heller skal dra ut av byen og spise et sted?
Gjerne det.
- Svært så langt dette var! - Jeg liker å kjøre bil.
Forferdelig sulten?
Nei, det går bra.
Hvor er det du skal hen?
Bare én ting til jeg må gjøre.
Så er jeg kvitt fortiden.
Scottie! Hva skal vi her?
Det sa jeg jo!
Jeg må tilbake til fortiden for aller siste gang.
- Hvorfor hit? - Det var her Madeleine døde.
- Jeg vil ikke være med. - Jeg trenger deg.
Til å være Madeleine.
Etterpå er vi fri, begge to.
Jeg er redd.
La meg fortelle om Madeleine.
Der borte kysset jeg henne for siste gang.
Hun sa: "Skulle du miste meg, så vit at jeg elsket deg."
Og jeg sa: "Jeg mister deg aldri".
Men det gjorde jeg.
Men så snudde hun...
... og løp inn i kirken.
Da jeg fulgte etter, var det for sent.
- Jeg vil ikke inn der! - Det er for sent.
Jeg fant henne ikke, men så hørte jeg trinn i trappen.
Hun løp opp i tårnet. Her!
Helt opp, og krøp gjennom loftslemmen øverst i tårnet.
Jeg forsøkte, men klarte ikke å komme helt opp.
Det er sjelden man får to sjanser.
Du er min andre sjanse, Judy.
Du er helt lik Madeleine nå.
- Gå opp trappen! - Nei!
Opp trappen, Judy!
Jeg kommer etter.
Lenger kom jeg ikke. Men du fortsatte.
Halsbåndet, Madeleine.
Der røpet du deg. Jeg husket halsbåndet.
- Nei, vi skal helt opp. - Det greier du ikke!
Det skal vi nå se på!
Men du visste at jeg ikke ville klare det!
Og der oppe ventet Elster og hans kone?
Ja, den virkelige kona døde - ikke du!
Du var kopien - forfalskningen!
- Var hun død eller levende? - Han hadde knekt nakken hennes.
Han dyttet henne utfor.
Men hvorfor var det du som skrek?
Jeg ville stoppe ham.
Du? Som hadde ført meg slik bak lyset?
Du spilte bra. Han forvandlet deg slik jeg gjorde.
Bare enda bedre.
Ikke bare utseendet, men også ditt vesen og dine anfall.
Så hoppet du i vannet!
Du svømmer sikkert utmerket?
Ja!
Var han en god instruktør?
Fortalte deg nøyaktig hva du skulle si og gjøre?
En meget lærenem elev!
Hvorfor valgte dere meg?
På grunn av ulykken.
Jeg skulle være det bestilte vitne!
Jeg klarte det!
Hva har du tenkt å gjøre?
Vi skal opp dit hvor mordet fant sted.
Så det var her det skjedde!
Her sto dere og ventet; snek dere så ned og kjørte tilbake til byen.
Du var vel kjæresten hans?
Hva skjedde? Gav han deg på båten?
Med så mye penger, posisjon og makt... så synd!
Men han visste at du måtte holde munn.
- Fikk du noe i det hele tatt? - Litt penger.
Og Carlottas halsbånd.
Man skal ikke beholde suvenirer fra mord.
Du skulle ikke vært...
Du skulle ikke vært så sentimental.
Jeg elsket deg sånn, Madeleine.
Scottie!
Jeg var helt trygg da du fant meg. Det fantes ikke bevis.
Men jeg orket ikke å reise fra deg. Jeg elsket deg.
Det var derfor jeg lot deg forvandle meg!
Scottie, du elsket meg jo!
Pass på meg!
Det er for sent. Hun kan ikke bringes tilbake.
Jeg hørte stemmer.
Gud være nådig!